Mamma!
Hvordan begynner historien?
Den begynner som så mange historier.
Med en gutt.
For gammel til å være et barn.
For ung til å være en mann.
Og et mareritt.
DOMPERIDON
Det er to grunnleggende konstanter.
Det er e, basen for den naturlige logaritmen.
Det er et tall. Et tall som oppstår når man spør:
"Hva er den matematiske funksjonen eller handlingen" -
- "som beskriver noe der forandringstakten..."
VI SES ETTER SKOLEN SOM VANLIG
Regner dere det ut, får dere denne grunnleggende konstanten.
Conor...
Går det bra? Du ser trett ut. Får du deg nok søvn?
Ja, det går fint.
- Hvis du vil ta en prat... - Det går fint.
Greit.
Se hit, alle sammen!
Pi er forholdet mellom sirkelens omkrets...
- Forsiktig, O'Malley. Du kan falle. - Er du full?
Han får be den skalla mora om trøst!
Du sitter alltid i din egen verden. Hva er så interessant med den?
Reis deg!
Du har vært en flink gutt.
Husk bare, O'Malley: Flinke gutter sladrer ikke.
Hei, Con.
Hei, mamma.
- Hva er det? - En overraskelse.
En videospiller?
Mye bedre enn en videospiller: Bestefars gamle filmframviser.
Skulle ønske du hadde fått møte ham.
- Hvem da? - Bestefar.
Han fikk til og med bestemor til å mykne.
Sånn.
For noen jævler.
Hvorfor prøver de å drepe King Kong?
Folk liker ikke det de ikke forstår.
De blir redde.
King Kong kunne knust dem alle.
Slått dem i tusen biter.
Pang...
Conor...
Mamma?
Jeg er kommet for å hente deg, Conor O'Malley.
Hvorfor stikker du ikke av? Hvorfor løper du ikke til mor?
La henne være! Jeg er ikke redd deg!
Jeg kommer på besøk igjen. Og jeg skal riste veggene til du våkner.
Og så skal jeg fortelle tre historier.
Fortelle historier?
Ja, jeg skal fortelle tre historier.
Og når jeg er ferdig, skal du fortelle meg den fjerde.
- Jeg kan ingen historier! - En fjerde historie, som er sann.
- Hva mener du? - Sannheten du skjuler.
Sannheten du drømmer.
- Marerittet ditt. - Nei.
- Det blir sannheten din. - Og hvis jeg nekter?
Con... Jeg sov.
Du burde ligge i din egen seng.
Bare fem minutter.
- Det er ikke sant. - Jo.
- Kom igjen. - Bare fem minutter, æresord.
Fem minutter.
Natt'a.
Jeg respekterer det. Far hadde ikke ønsket at han skulle dra til USA -
- og bo sammen med fremmede. Vi må snakke om dette nå.
- Hei, Con. - Der er han jo.
- Hvor har du fått disse fra? - Fra et hyggelig sykehjem.
Det skal bli leiligheter der, og jeg er megleren.
Moren din trenger en kopp te. Grønn, uten sukker. Ingenting i min.
- Hva syns du? - Han elsker den.
- Gå nå. - Greit.
Prøv en annen.
Du kan ikke bare la alt skure og gå. Du må ta beslutninger.
Jeg gjør det jeg kan. Jeg bestemmer når jeg skal prate med Conor.
Gå og hjelp Conor med teen, før jeg blir sprø.
- Du og jeg må ta en prat. - Jeg lager te.
- Jeg lager te, sa jeg. - Vi må...
- Jeg er ikke fienden. - Jeg vet hvorfor du er her.
Jeg er her fordi tolv år gamle gutter ikke skal tørke benken uoppfordret.
- Vil du gjøre det? - Ikke vær frekk.
Hun er alltid syk etter behandling. Hun blir bedre i morgen.
Hun kommer til å virke bedre. Hun må prate med deg.
Om hva da?
- Om at du skal bo hos meg. - Aldri!
- Conor, hvis mor... - Det fins ikke noe hvis!
Hun kommer til å bli bedre, og da kan du dra hjem.
Lizzie?
Lizzie! Herregud!
Vent litt. Hvor er medisinen?
Conor!
Jeg er her. Trekk pusten dypt.
Conor, kan du gi meg medisinen? Skynd deg.
Den kommer.
Så, så.
Pust rolig.
Pust dypt og rolig.
Det går bra.
- Bare ikke rør noe. - Jeg vil anstrenge meg for å la være.
Praten vår er ikke over, unge mann.
Jo, det er den.
Mamma!
Hva somlet du med? Nå skal du få høre den første fortellingen.
Jeg trenger ingen fortelling, bare en bussbillett til bestemor.
Nå skal du få høre... Hvor har du tenkt deg?
Du har å høre på meg! Jeg er gammel som fjellet...
- Hva vet vel du? - Jeg vet alt om deg, Conor O'Malley.
Da hadde du visst at jeg ikke har tid til å høre på teite historier -
- fra et tåpelig tre som bare er en drøm.
Hva er en drøm? Hvordan vet du at det ikke er resten som er en drøm?
Glem det.
- Jeg kom til deg fordi jeg trodde... - At jeg skulle slå fiendene dine.
- Drepe dragene. - I alle fall hjelpe meg med bestemor.
- Men du vil bare fortelle historier. - Om hvordan jeg slo mine fiender.
Historier om at jeg drepte drager. Jeg skal fortelle om da jeg vandret.
Jeg skal fortelle om slutten for en ond dronning -
- og hvordan jeg sørget for at hun aldri ble sett igjen.
- Sett i gang, da. - Godt.
- Hva ser du? - Ingenting. Løvet er i veien.
Bruk fantasien din, Conor O'Malley.
Hva ser du?
- Jeg ser et lys. - Ja. Og?
- Nei, det er vann. Vannfarge. - Fortsett å se.
Oi...
Nettopp. For lenge siden, -
- før dette ble en by med veier, tog og biler, var det et kongerike.
Her? Vi har jo ikke supermarked engang.
Et blomstrende kongerike med en klok konge som hadde brakt fred.
Men freden hadde hatt sin pris.
Kongen hadde mistet alle sine tre sønner i strid, mot jetter.
Mot drager.
- Mot hærer anført av store trollmenn. - Det høres eventyraktig ut.
Det hadde du ikke sagt hvis du hadde hørt noen skrike når spydet rammer.
Dronningen overlevde ikke tapet av de tre sønnene...
...og etterlot kongen med den eneste gjenlevende arvingen, -
- hans foreldreløse sønnesønn.
Prinsen vant rikets hengivenhet med sitt heltemot og gode hjerte.
Folket hans elsket ham.
Vår blivende konge!
Han var nesten mann da bestefaren tok seg en ny kone.
Kongen ble syk, og ryktene gikk om at hun var en ond heks, -
- og at hun ville ta tronen ved å forgifte kongen.
Noen uker senere...
...døde kongen.
Prinsen var for ung til å ta kongens plass, -
- så ifølge loven skulle dronningen herske i et år til.
Framtiden var uviss.
I mellomtiden hadde prinsen forelsket seg.
Hun var vakker og glup, og selv om hun bare var bondedatter, -
- så riket med bifall på partiet.
Men dronningen hadde fått smaken på å være dronning.
Hvordan kunne hun bedre sikre det enn ved å gifte seg med prinsen?
Hva? Så ekkelt! Hun var bestemoren hans!
Ste-bestemor. Og fremdeles en ung og vakker kvinne, glem ikke det.
Men prinsen likte ikke ideen.
Han tok med seg bondedatteren og rømte sin vei om natta.
De stanset for å hvile under en barlind.
Det er deg.
Neste morgen våknet prinsen.
"Våkne, elskede", sa han.
Men bondedatteren rørte seg ikke.
- Da så prinsen blodet. - Blodet?
Noen hadde drept hans elskede i løpet av natta.
"Dronningen!" ropte han. "Dronningen har drept bruden min!"
Fulle av raseri og hevnlyst gjorde innbyggerne opprør.
Det var da jeg gikk på vandring.
Dronningen ble aldri sett igjen.
Bra! Det fortjente hun.
- Kan du hjelpe meg med bestemor? - Historien er ikke slutt ennå.
Jeg bar dronningen så langt vekk at innbyggerne ikke kunne finne henne.
Til en landsby ved havet, der hun begynte et nytt liv.
Men hun drepte bondedatteren! Hvordan kunne du redde en morder?
- Du er et monster. - Jeg sa aldri at hun drepte henne.
Jeg sa bare at prinsen sa det.
Prinsen sovnet aldri den natta...
...men ventet til jenta var i drømmeland -
- og satte så planen sin ut i livet.
Hva?
Han visste at hennes død ville starte en ild som ville fortære dronningen.
- Det er en fæl historie! Og juks! - Den er sann.
Mye som er sant, føles som juks. Kongeriker får prinser som fortjent.
Bondedøtre dør uten grunn, og iblant fortjener hekser å reddes.
Ganske ofte, faktisk. Du skulle bare ha visst.
Den gode prinsen var en morder, og den onde dronningen var ingen heks?
Jo, dronningen var sannelig en heks -
- og kunne godt ha funnet på å gjøre mye ondt. Hvem vet?
- Hvorfor reddet du henne, da? - Fordi hun ikke var en morder.
Hun hadde ikke forgiftet kongen. Han var bare blitt gammel.
- Ble prinsen tatt noen gang? - Nei. Han ble en folkekjær konge.
Og han hersket lykkelig til sine lange dagers ende. Jo da...
Jeg skjønner ikke. Hvem er helten?
Det fins ikke alltid en helt.
Ei heller en som er ond. De fleste er en mellomting.
Hvordan skal dette redde meg fra bestemor?
Det er ikke henne du trenger å reddes fra.
Det fins to sider ved alle historier. Hvor mange kan uttrykket:
"Det preller av som vann på gåsa"?
Neste gang noen sier noe som sårer dere...
Bra, du er hjemme.
Moren din er oppe. Hun vil snakke med deg.
Faren din kommer på søndag.
Kommer pappa hit, fra USA?
Gå, hun venter.
Og pakk en bag. Du skal bo hos meg noen dager.
Gå, nå!
Det treet er helt fantastisk.
Det har stått her i flere tusen år.
Hva syns du? Bestemor prøver visst å gjøre meg til Tina Turner.
Hun må være en fan.
Hvorfor skal jeg bo hos bestemor?
Skal du på sykehuset igjen?
Kom, Con.
Behandlingen jeg fikk sist, virker ikke som den skal.
Så de skal justere den, prøve noe annet.
- Er det alt? - Ja.
Helt sikker?
Helt sikker.
For...
Du kan si det.
Du...
Alt kommer til å bli bra.
Bare vent og se.
Pang, rett i magen.
Vent på oss. Hvor skal du?
- Ikke rør ham. - Han ber om det.
Ikke rør ham, sa jeg!
O'Malley og jeg har en overenskomst.
Jeg er den eneste som får røre ham. Ikke sant?
Si meg...
Hvorfor ser du alltid på meg når jeg snur meg?
Det begynner å bli litt merkelig, ikke sant?
- Unnskyld, det var litt hardt. - Du har ingen god dag.
Jeg har en visning. Du får være alene her til faren din kommer.
Jeg er ikke fem år.
Denne viser riktig tid. Ikke telefonen eller datamaskinen din.
Ikke engang nyhetene. Den tilhørte min mor.
Din oldemor. Den har gått feilfritt i over hundre år.
Con, ta opp ranselen din!
Faren din skal ikke tro at jeg lar deg bo i et grisehus.
Ingen fare for det.
På sykehuset merker kanskje ikke din far hvor fort mor blir sliten, -
- så vi må sørge for at han ikke blir for lenge. Ikke at det pleier å skje.
Ikke egg. Du har spist egg to ganger denne uka alt.
Blir du sulten, er det spinat i kjøleskapet, som du kan dampkoke.
Ikke rør noe.
Jeg skal anstrenge meg for å la være.
Bingo!
Pappa.
- Går det bra? Du ser trett ut. - Det går fint.
Mamma får en ny medisin som skal gjøre henne bedre.
Hun drar på sykehuset annenhver uke...
...de pumper medisinen inn i blodomløpet.
Hun er dårlig i noen dager, men så blir hun bedre.
Det går bra med søsteren din.
Halvsøster.
Ja. Jeg vil gjerne at du skal møte henne.
Jeg har pratet med bestemor om å ta deg med til LA.
- Vil du at jeg skal komme til LA? - Ja. Kunne du tenkt deg det?
I julen, så du er tilbake til skolen begynner.
- Bare på besøk, da. - Ja, det hadde vært topp.
Jeg vil ikke bo hos bestemor. Det er en gammel dames hus med dameting.
Man kan ikke røre noe eller sitte noe sted. Ikke lage noe rot!
Jeg vil ha et eget rom med mine egne ting.
Det kunne du ikke få hos oss. Vi har så vidt plass.
- Familien din, livet ditt, vennene... - Huset er som et museum.
Du har jo alt her. Det ville være galt å ta deg vekk.
- Galt mot hvem? - Conor...
Bestemor er visst ikke hjemme ennå.
Iblant drar hun til sykehuset når jeg har lagt meg. Hun sover i en stol.
Bestemor er ikke slem selv om hun ikke liker meg.
Du fullfører aldri noe, sier hun.
Hun har rett til å mene hva hun vil.
- Hvor lenge blir du? - Så lenge jeg kan.
Hva vil det si?
Vi er ikke rike, og amerikanere har ikke lang ferie.
- Du er ikke amerikaner. - Nei, men jeg bor der nå.
Jeg kommer tilbake, og du besøker oss til jul.
I det lille huset deres der det ikke er plass til meg.
Hvorfor kom du?
Conor, vent!
Vi ses i morgen!
Vi har god tid!
Nei!
Til ødeleggelse å være var det patetiske greier.
- Jeg har en ny fortelling til deg. - Like dårlig som den forrige?
Den ender med ødeleggelse og handler om en som bare tenkte på seg selv.
En mann som ikke var så gavmild som han burde og blir straffet ordentlig.
Fortellinger er ikke virkelige. De hjelper ikke.
Fortellinger er ville vesener.
Hvem vet hvilke ødeleggelser de kan forårsake hvis de slippes løs?
Ok.
Sett i gang, da.
Godt.
For 150 år siden kom framtiden.
Fabrikker skjøt opp som paddehatter.
Trær ble felt, elver ble svarte og himmelen kvalt av røyk og aske.
Men det fantes grønne flekker hvis man visste hvor man skulle se.
I utkanten av byen bodde en stabukk som nektet å forandre seg.
Han drev med gamle legemidler:
Urter, bark og miksturer lagd på bær og blader.
Innbyggerne kalte ham "drogisten".
- Hva for noe? - Drogist. Et gammel navn på apoteker.
Hvorfor sa du ikke det, da?
Det var også en ung landsbyprest, en opplyst og godhjertet mann -
- som bare ville det beste for menigheten.
Han advarte mot drogistens kunster, og hans sure gemytt og grådighet -
- gjorde at mange var lydhøre for prekenene.
Trass i strevet med å hjelpe folk skrumpet virksomheten inn.
Det gjorde ham bitter.
I prestegårdshagen sto det også en barlind.
- Det er åsen der du bor. - Barlinden er det beste legetreet.
- Hvordan da? - Bær og bark syder av liv.
- Den kan helbrede så å si alt. - Er det sant?
Så å si alt kan helbredes dersom botemidlet lages av rett drogist.
Drogisten ville gjerne ha barlinden, men for å få tak i det han trengte, -
- måtte han felle den, og det tillot ikke presten.
Presten hadde to døtre, som var øyenstenene hans.
Han var en kjærlig far som ville gjort alt for dem.
Men en dag ble begge jentene rammet av en fæl sykdom.
Presten prøvde alt, men ingenting nyttet. Ingen nymotens leger, -
- ingen bønner, ingenting.
Han hadde ikke annet valg enn å oppsøke drogisten.
"Kan du ikke hjelpe døtrene mine?" ba presten. "Redde to uskyldige piker?"
"Hvorfor skulle jeg det?" sa drogisten.
"Du har ruinert virksomheten min" -
- "og nektet meg barlinden, min beste helbredelseskilde."
"Du kan få barlinden", sa presten. "Jeg skal tale rosende om deg."
"Jeg gjør hva som helst, bare du redder døtrene mine."
"Gir du avkall på alt du tror på?" sa drogisten.
"Hvis det redder dem, gir jeg avkall på alt!"
"Da kan jeg ikke hjelpe deg."
Neste morgen døde prestedøtrene.
- Hva? - Den natta la jeg ut på vandring.
Bra! Han fortjener å bli straffet.
Sant nok! Like etter midnatt hadde jeg jevnet prestegården med jorda.
Presten? Hva mener du? Det var drogisten som var ond.
Han var grådig og ufin, men han helbredet folk. Hva var presten?
En troens mann uten tro.
Tro er halve helbredelsen. Tro på botemidlet, på framtiden som venter.
Tro er verdifull, så du må være forsiktig med hva du tror på -
- og på hvem.
Hva skal jeg ødelegge nå?
- Hva? - Det er veldig givende.
Si det, da! Hva skal jeg ødelegge?
- Knekke skorsteinspipen. - Skorsteinspipen.
- Og så? - Hiv ut sengene deres.
Slå sund møblene!
- Knus vinduene! - Vinduene...
Knus dem selv.
Kom igjen.
Hardere, Conor O'Malley! Kom igjen!
Sånn, ja!
Ja!
Det føles godt, ikke sant?
Bestemor...
Bestemor.
Vær så snill...
Bestemor?
- Speilegg stekt på én side? - Hva gjør du her?
Hva tror du?
Bestemor ringte i morges.
Hun dro på sykehuset til mor. Hun er blitt dårligere.
- Jeg må besøke henne. - Kanskje en liten tur i ettermiddag.
Jeg ser hvor lei deg du er.
Det var ikke meningen. Jeg vet ikke hva som skjedde.
- Det fins det som verre er. - Hva mener du?
- Skal du ikke straffe meg? - Hva skulle det være godt for?
Jeg må si at du var utrolig grundig.
CONOR 5 ÅR
En skjult skatt! Det må være filmene mor sendte da jeg hadde flyttet.
Hvorfor flyttet du?
Vi var unge, for unge. Vi hadde store drømmer...
- Hvilke drømmer, da? - Mor ville studere kunst.
- Er det sant? - Ja, men det ble ikke noe av.
Hva skjedde?
Hun ble gravid med meg.
Hun angret aldri på at hun fikk deg. Du var en sann glede.
Hun angret bare på at hun giftet seg med meg.
- Hvorfor giftet hun seg med deg? - Fordi jeg er kjekk.
Mor var fantastisk, det er hun ennå. Og vi var forelsket.
Jeg elsker henne fremdeles, men du skjønner...
Kjærlighet er ikke nok. Det holder ikke i lengden.
- Ikke lykkelige alle deres dager? - Nei, men sånn er livet.
De fleste lever rotete alle sine dager. Og det er greit.
Jeg er glad for at du slekter på henne.
Mrs. Chandler...
Utdanning er viktig!
- Dere drar meg i alle retninger. - Skal du ta ham ut av skolen?
Takk.
- Vil du ha noe å spise, gutt? - Slutt å kalle meg "gutt".
Ja vel.
Beklager, Lizzie.
- Hvem var fyren i dress? - Bare...
- Ingenting. - Hva skjedde i morges?
Ingenting.
Det var ikke noe.
Jeg fikk bare en reaksjon.
De skal prøve én ting til, en medisin som har gitt gode resultater.
- Hvorfor prøvde de ikke den før? - Den tas når de andre ikke virker.
- Betyr det at det er for sent? - På ingen måte.
Helt sikker?
Jeg tror på hvert bidige ord jeg sier.
Tro er halve helbredelsen.
Tro på botemiddelet, på framtiden som venter.
Ja.
Du vet treet som jeg alltid maser om?
Denne medisinen er lagd av sånne trær.
- Er den? - Ja.
- Er det sant? - Vi kunne ha hugget det ned.
Men ikke det.
Det er vennen vår.
Hvor er du?
Jeg er her.
Kan du gjøre mamma frisk?
Hvis moren din kan helbredes, vil barlinden gjøre det.
- Er det et ja? - Du vet ikke hvorfor du kalte på meg.
Jeg kalte ikke på deg! I så fall var det for mammas skyld.
- Var det? - Ikke for teite historiers skyld.
Tiden er ennå ikke inne for den tredje historien, men snart.
Etter det skal du fortelle din historie.
Nei!
Nei, ikke det! Det er bare et mareritt!
Nei, vær så snill!
Det er ikke sannheten min!
- Det er det som kommer til å skje. - Jeg må vite hvordan det går med mor.
Du kaster bort den dyrebare tiden du har.
Vent! Hvor skal du? Du er et helbredende tre, du må helbrede!
Det skal jeg.
Jeg lover at jeg skal komme tilbake. Du kommer jo til LA i julen.
- Jeg vil ikke dra fra mamma da. - Medisinen hun tar...
- Gjør henne frisk. - Nei, sannsynligvis ikke.
- Det er et siste, desperat forsøk. - Hun blir frisk. Det vet jeg.
- Det må være derfor det kom. - At hva kom?
Monsteret. Det kommer kl. 12.07. Først antok jeg at det var en drøm...
Hold opp. Jeg er lei for at du må oppleve dette.
Men du må være modig.
Forstår du?
Kom, nå.
- Jeg kommer igjen så snart jeg kan. - Tenk om det ikke er snart nok?
- Hør her... - Det er greit.
- Hva er greit? - Bare... Du trenger ikke.
Se. Ser du?
Kan du vinke? Kan du se ham?
Nå vinker vi til bestemor.
Hei, bestemor! Kan du si hei til bestemor og mamma?
- Hei. - Bestemoren din. Sånn, ja.
Mamma har hørt den ofte.
Er du klar? Con, kom og se her.
Con, se.
- Hei, bestemor. - Mamma og...
Sånn. Vi tegner en tegning til deg, bestemor.
Og så blander vi. Hvilken farge er det?
- Brun. - Ja!
- En fin, flekkete brunfarge. - Men vi har brunt her.
Det stemmer.
Hva ser du?
Hva er det der?
- Hva er det? - Øynene.
Øynene, nettopp. Livet er alltid i øynene.
Klarer du å få dem til, blir du en stor kunstner.
Ja.
Se.
Sånn tegner vi øynene.
Det er her øynene speiler lyset.
Da ser vi livet i øynene, ser du?
Gjør det igjen.
Det er liv.
Kanskje hvis vi tar en blyant...
...så kan du tegne der.
Vil du prøve?
Vis hvordan det gjøres.
Se, Con.
Dette er håret hans, og dette er øyenbrynene.
Der er øynene.
Se, der er munnen.
Der er munnen hans, han er kjempesint.
Ser du?
Se!
Og så begynner vi å tegne et ansikt.
Og så... der har vi monsteret vårt.
Der er monsteret! Se på monsteret.
Nå tar vi av denne...
Pent og rolig.
Sånn, ja.
Det går bra.
Vi skal ha en 30-minutters prøve om det vi har gjort de to siste ukene.
Hvis dere har repetert, blir det ingen overraskelser.
Om et øyeblikk ber jeg dere om å snu arkene.
Ingen prating på en halvtime.
Jeg vil ha det helt stille, for dere skal bruke hjernen, ikke munnen.
De 30 minuttene begynner nå. Lykke til.
Jeg tror at jeg endelig har funnet ut av deg. Etter lang tid...
Alt du leter etter, er noen som kan banke deg opp.
Men vet du hva? Det gjør jeg ikke mer.
Adjø, O'Malley. Jeg ser deg ikke lenger.
Nå er du usynlig for meg også. Håper at moren din blir bedre.
- Hva somlet du med? - Tid for den tredje fortellingen.
Det var en gang en usynlig mann -
- som begynte å bli lei av å ikke bli sett.
Han var egentlig ikke usynlig.
Folk hadde bare vennet seg til ikke å se ham.
En dag hadde den usynlige mannen fått nok.
Han lurte stadig på:
"Hvis ingen ser deg, er du egentlig der da?"
Hva gjorde den usynlige mannen?
Han kalte på et monster.
Jeg vet ikke engang hva jeg skal si til deg.
Han havnet på sykehus! Foreldrene truer med søksmål.
- Det var ikke meg. - Hva sa du?
Det var ikke meg.
Jeg er ikke usynlig!
Det fins bedre måter å bli sett på!
Jeg er ikke usynlig! Hører du det?! Jeg er ikke usynlig!
Ifølge skolereglementet skal du bli utvist.
Men hvordan kan jeg gjøre det og anse meg som lærer?
Gå til klasserommet ditt. Vi skal prate om det, men ikke i dag.
Får jeg ikke straff?
Hva skulle det være godt for?
Jeg skal gi et eksempel på følelsesmessig velvære.
Dere vet hvor vanskelig det er å si nei iblant.
Hvor deilig det er når man endelig tør å gjøre det.
Hva kommer det av?
Blir du ikke med inn?
Jeg blir her.
Hva har du gjort med hendene?
Er det nå vi skal ta praten?
I det siste har alle villet prate.
Con...
Se på meg.
Jeg snakket med legen i morges.
Den nye behandlingen virker ikke.
Den fra barlinden?
Ja.
- Hvorfor virker den ikke? - Det har gått så fort.
- Fortere enn ventet. - Hvorfor virker den ikke?
- Jeg vet ikke. - Det må den.
Hva skjer nå? Hva blir neste behandling?
Jeg er så lei meg.
Jeg har aldri vært mer lei meg for noe i hele mitt liv.
Det er helt greit at du er sint.
Det er det.
Jeg er også ganske sint, sant å si.
Men Con...
Hører du?
En dag...
Hvis du noen gang får dårlig samvittighet for at du var så sint -
- at du ikke kunne prate med meg, skal du vite at det var helt greit.
At jeg visste det.
For jeg vet alt du vil fortelle meg uten at du trenger å si det.
Hvis du får behov for å knuse noe...
...skal du bare knuse!
Slå det i tusen knas, og jeg er hos deg.
Jeg skulle ønske at jeg hadde hundre år.
Hundre år jeg kunne gi deg.
Våkne!
Du må våkne!
Våkne! Jeg blåser i hva klokka er!
Du løy!
Våkne!
Jeg trenger deg nå!
- Du skader deg hvis du fortsetter. - Hun ble ikke bedre, som du lovte!
- Gjør henne frisk! - Conor!
- Det var du som kalte på meg. - For at du skulle helbrede henne!
- Jeg kom ikke for å helbrede henne. - Jo!
- Jeg kom for å helbrede deg. - Jeg trenger ikke å helbredes!
Hvor mange ganger blir jeg nødt til å si det?!
Det er mamma som...
Hjelp meg.
Tiden er inne for den fjerde fortellingen.
- Nei! Få meg vekk herfra! - Det er tid for marerittet ditt.
- Jeg må tilbake til mamma! - Hun er her allerede.
Nei! Mamma, gå bort herfra!
Jeg har det bra, vennen. Ikke vær redd.
Mamma, løp!
Mamma!
Conor!
Mamma!
Conor!
Mamma!
- Mamma! - Conor!
- Mamma! - Ikke slipp taket!
Conor!
- Conor! - Mamma!
Conor!
Mamma!
Her er den fjerde fortellingen, sannheten til Conor O'Malley.
- Her er marerittet ditt. - Mamma!
Vær så snill...
- Conor! - Mamma!
Mamma!
Det er da jeg våkner.
- Det er alltid da jeg våkner. - Historien er ikke fortalt ennå.
- Jeg må til mamma! - Hun er ikke her lenger.
Hun falt. Jeg klarte ikke å holde lenger.
- Vent! Si sannheten! - Nei!
- Snakk sant, hvis du vil bort herfra. - Jeg forstår ikke hva du mener!
Fortell den fjerde historien. Fortell marerittet ditt før det er for sent.
- Nei! - Jo, Conor. Fortell meg sannheten.
- Da dør jeg! - Du dør hvis du ikke gjør det.
Si sannheten, Conor O'Malley!
Si sannheten, gutt!
- Si sannheten! - Nei!
- Si sannheten! - Jeg vil at det skal være over!
Jeg holder ikke ut tanken på at hun skal dø.
Jeg vil at det skal være over. Jeg lot henne falle, lot henne dø.
Det var modig gjort, Conor.
Du sa det til slutt.
Hvorfor drepte det meg ikke?
Jeg fortjener å bli straffet. Jeg fortjener det verste.
Gjør du?
Jeg har hele tiden visst at hun ikke kom til å klare seg.
Hun sa hele tiden at hun ble bedre, -
- for det var det jeg ville høre.
Og jeg trodde på henne.
Men ikke egentlig.
Jeg begynte å tenke på hvor gjerne jeg ville at det skulle være over.
Jeg holdt ikke ut tanken på hvor ensom jeg kom til å føle meg.
En del av deg ønsket at det skulle ta slutt, selv om du mistet henne.
Jeg slapp taket i henne. Jeg kunne ikke holde fast lenger.
Jeg slipper alltid taket.
Og det er sannheten din, Conor O'Malley.
Jeg vil ikke at den skal være det. Nå er den virkelig.
- Hun dør, og det er min feil. - Det er overhodet ikke sannheten.
Du ville at smerten skulle gi seg. Det menneskeligste av alle ønsker.
- Men jeg mente det ikke. - Det gjorde du, men samtidig ikke.
- Hvordan kan begge være sanne? - Hvordan kan en prins være morder?
Hvordan kan en drogist være tverr, men samtidig tenke riktig?
Hvordan kan usynlige gjøre seg mer ensomme ved å bli sett?
Jeg vet ikke. Jeg har aldri forstått historiene dine.
Mennesker er kompliserte. Dere tror på trøstende løgner -
- selv om dere kjenner den smertelige sannheten som gjør dem nødvendig.
Til syvende og sist er det ikke så nøye hva man tror.
Hovedsaken er hva man gjør.
- Hva skal jeg gjøre, da? - Det du nettopp gjorde.
- Si sannheten. - Er det alt?
Tror du at det er lett? Du ville heller dø enn å si sannheten.
Jeg er så trett.
- Så trett av alt dette. - Sov, da. Du har tid.
- Sikker? Jeg må til mamma. - Vi skal begge møte henne i kveld.
- Skal du være der? - Ja.
Det blir de siste skrittene på vandringen min.
Hvordan slutter den fjerde historien?
Sov...
Sov.
Gudskjelov! Conor!
Conor!
- Som jeg har lett etter deg! - Jeg måtte bare...
Vi må dra nå!
Pokker!
Bestemor...
Om forlatelse.
For det med stuen... og alt.
Det er ikke så nøye.
Vet du, Conor, du og jeg...
Vi går ikke så veldig godt sammen, gjør vi vel?
- Nei, vi gjør nok ikke det. - Det tror ikke jeg heller.
Men det må vi lære oss.
- Jeg vet det. - Du vet det, ikke sant?
Selvfølgelig gjør du det.
Men det er én ting vi har til felles: Mammaen din.
Det har vi til felles.
Det går bra. Jeg ser at du fant ham.
Takk.
Hei, kjære.
Ja, jeg er her.
Kjenner du hånden min?
- Conor er også her. - Er han?
Her er slutten på fortellingen.
- Jeg er redd. - Det er klart at du er redd.
Det kommer til å bli vanskelig, ufattelig vanskelig.
Men du kommer til å klare det, Conor O'Malley.
Blir du her?
Jeg skal være her.
Hva skal jeg gjøre?
Nå gjenstår det bare for deg å si den enkleste sannheten av alle.
- Jeg vil ikke at du skal dø. - Jeg vet det, vennen.
Jeg vil ikke at du skal dø!
- Hvordan slutter fjerde historie? - Med at gutten holder hardt i moren.
Og ved å gjøre det kan han endelig gi slipp på henne.
Conor...
Det er ditt rom nå. Jeg har gjort det i stand til deg.
Takk.
Tekst: Håkon J. Wikeland Medietext